Krónikák: Az Átvonulás

Átvonulás
Velmira éppen a leveshez gyúrta a tésztát, amikor a nagyszoba ablakán átnézve megpillantotta azokat a furcsa alakokat, akikről a faluban egy ideje azt beszélik az ördöggel cimborálnak. A csapatot két férfi vezette: egy jóképű lovag vértben, pajzzsal és egy sötét bőrű arab. Velmira megelégedéssel nyugtázta hogy Joffri atya ismét igazat szólt, ezek tényleg az ördöggel cimborálnak, még mórokat is bevettek maguk közé. Egy pillanatra megborzongott, majd legnagyobb meglepetésére észrevette a különös csapat közepén az alacsony nő mellett szeretett uruk lányát, akit már lassan egy hete az egész vidéket tűvé tették. Most tűnt csak fel neki, hogy egytől egyig mindenki tiszta korom -Nyilván a pokolból hozták vissza azt a gyereket! Szaniszló, eredj gyorsan szólj apádnak, ezt neki is látnia kell!! -mondta fiának, aki mellette tátotta száját. Közben ő maga kiment a ház elé, hogy jobban megnézhesse ezt a nem mindennapi eseményt. A ház elé érve látta, hogy nem ő az egyetlen utcára vonuló; megelégedve vette észre, hogy kisebb tömeg gyülekezik - most megkapják a magukét ezek a sátánista férgek-gondolta magában. Boldogan vegyült bele a tömegbe, örült hogy a kezében maradt a sodrófa legalább hasznát veszi a lincselésnél. Ám hideg zuhanyként érte mikor a tömeg elismerő tapssal köszöntötte a megmentőket... hát nem látják micsoda átverés az egész?? Még arcátlan a hátul kullogó mór akinek furcsa mód friss kötések borították egész testét (legalábbis ahol a nagy posztóköpeny alá lehetett látni) megfordulva integetve buzdította a tömeget az éjjenzésre. ÁRULÁÁS!! Sőt, Istenkáromlás ezeket az ördögfattyakat bármilyen elismeréssel illetni, érezte hogy tehetetlen düh kezd úrrá lenni rajza mintha itt helyben felforrna...forrna?? Uram, Atyám; A LEVES!!! Hirtelen sarkon fordult, és rohant befele a házba, még szeme sarkából látta ahogy Férje fiát nyakába véve gyereküket tapsol és mosolyog.