Éjszakai látogató

=Éjszakai látogató=


 * Végre vége ennek az átkozott napnak! - sóhajtott fel Katrina, miközben csöppet sem kecsesen lehuppant az ágyára. Gyakorlott, fürge mozdulatokkal kiszedte a kontyában megbúvó tűket.
 * Nem fogom kibírni ezt a három hetet, amíg ezek ketten ágyhoz vannak kötve... Ó Marcus Mester miért nem térsz már haza...- a kimondott szavak felszabadították a lelkét, majd gondolataiba révedve piszkálgatni kezdte vállára omló, rakoncátlanul tekergő hajtincseit. Még csak két napja történt, hogy Mario és Vlagyimir Urakat utolérte a balsors, de a gondolat, hogy három hétig törékeny testük fogságában kénytelenek sínylődni, még jobban felkorbácsolta a háborgó elméjük mélyén szunnyadó állatot. Két nap telt el ..., s Mario Úr éjjeli edényének alja egy éjszakára megszűnt létezni ..., Valgyimir Úr bozontos fekete szakállát pedig helyenként apró fekete szikrák égették vöröses barnára...

Katarina elmosolyodott:
 * Mégis Ők az én drága, szeretett Uraim, nélkülem nyilván már kiebrudalták volna Őket Ködvárból... - s ez a gondolat még jobban megnyugtatta, szinte boldoggá tette Katrinát. Már nem is bánta, hogy a két mágust ágyhoz kötötte a sors, legalább jobban megismeri Őket.



Ábrándozásából hangos kopogás verte föl. Hirtelen felpattant, felkapta a köpenyét, rohant az ajtóhoz. Útközben a haját betuszkolta egy hálósipkába, az övet szorosra húzta a köntösön és feltárta az ajtót a türelmetlenül kopogó előtt. Egy perc múlva ezt a mozdulatot bánta a legjobban. Bárcsak ne nyitotta volna ki az ajtót, és ne látta volna újra azt az arcot, bárcsak …
 * Mit keresel itt Te, Te... hazug disznó!

Az ajtóban támaszkodó férfi rávillantotta csábos mosolyát és azt felelte:
 * Jó estét Drágaságom, hát nem is örülsz nekem? - majd gúnyos kacajt hallatva hozzátette – Hová tetted a híres, jó modorodat Katrina? Hát így kell üdvözölni egy rég nem látott kedves ismerőst?
 * “Kedves Ismerős” chhhe, inkább hívnám a Halált kedves ismerősnek mint Téged! A Csaló Gazember név jobban illenék rád bárminél... Gyere be, nehogy meglássanak itt!



Az idegen laza léptekkel beljebb lépett, Katrina becsukta mögötte az ajtót. A haloványan pislogó gyertya fénye egy magas jóképű fiatalembert világított meg. Ruhái kopottasak bár, de a viselőjét hajdan szebb jövőket látott nemesi család sarjaként mutatta be. Szavai franciásan édesen csengtek a szájából, bár németül beszélt, de Katrina számára minden szó maga volt a méreg.
 * Mit akarsz? Egyáltalán, hogyan találtál rám? - kérdezte nyugodtságot erőltetve magára.
 * Nem kellett sokáig kérdezősködnöm, elég volt meghallgatni a helyi kocsmában szájról szájra terjedő dicshimnuszokat, miszerint Ködvárban lakik egy Angyal, kinek szépsége messze földön híres és …
 * Ugyan hagyjuk ezt Jan Francuea (Zsan Franszuá), ki vele mit akarsz.
 * Nem akarok én semmi rosszat, ugyan mit is akarhat egy fáradt vándor, ha éjjel bekopogtat rég nem látott Kedvese ajtaján...
 * <p style="margin-bottom:0cm">Kedvese...? Cchhh, nem vagyok a kedvesed, bár sose' lettem volna az!
 * <p style="margin-bottom:0cm">Az voltál és az is maradtál, Drágám, ha tudnád hány …
 * <p style="margin-bottom:0cm">Elég volt! Ki vele mit akarsz vagy esküszöm rád uszítom a vár összes katonáját!
 * <p style="margin-bottom:0cm">Katonákat? Hehh! Melyiket? Azt a kettőt, aki a vár túloldalán szundikál? Vagy azt aki admirálisnak álcázva magát irányítja a parasztot a vetésben …

<p style="margin-bottom:0cm">

<p style="margin-bottom:0cm">Katrina leroskadt az ágyára és hangtalanul elsírta magát, Jan megsajnálta, vagy talán csak megszokásból, mellé ült és átkarolt.
 * <p style="margin-bottom:0cm">Jól van na... bocsáss meg! - suttogta halkan az asszony fülébe – Nem akartam régi sebeket feltépni... Csak éppen erre vitt a lábam és a helyi kocsmában kérdezősködve hallottam meg a neved... Nincs hol éjszakáznom, gondoltam megalhatok nálatok az istállóban.... Valami fura népség uralja most a várat, a falusiak szerint,... de téged szeretnek...
 * <p style="margin-bottom:0cm">Na jól van, alhatsz a pajtában, de ha elárulod bárkinek, hogy ismersz elevenen nyúzatlak meg!
 * <p style="margin-bottom:0cm">Ígérem hallgatok mint a sír, múltad fekete folt számomra kegyes Úrnőm! … Esetleg nincs egy kis munkája a számomra a Te fura uraidnak?

<p style="margin-bottom:0cm">Katrinában a kérdés hallatára újra lángra lobbant a méreg:
 * <p style="margin-bottom:0cm">Lássuk csak mihez is értesz? - csattant fel hegykén - Csalás, hazugság, kémkedés, lopás, női szívek széttiprása... azt hiszem egyiket sem tudnánk hasznosítani....
 * <p style="margin-bottom:0cm">Nana! Minden várban elkér egy-egy fürge kéz, éles fül …
 * <p style="margin-bottom:0cm">Ne feszítsd túl a húrt Jan, egy éjszaka a pajtában és szeded a sátorfádat, a színedet sem akarom többé látni. Megértetted? Vagy elmondok rólad mindent az Uraknak,... még ha az a becsületembe kerül is!
 * <p style="margin-bottom:0cm">Rendben van. Hol az a pajta. Vagy várj csak... azt hiszem tudom...
 * <p style="margin-bottom:0cm">Nem mehetsz oda egyedül mert még azt hiszik tolvaj vagy..., nem is tévednének nagyot... - azzal Katrina egy viskóhoz kísérte Jant, felébresztette az ott lakó pásztor fiút és meghagyta neki, hogy vezesse a megfáradt vándort a pajtába, oda ahol az előző éjjeleken Bella és csapata aludt, aztán szorongó gombóccal a gyomrában aludni tért....