Valeriána

=Valeriána=

Katrina von Edelweis nem volt ijedos fajta, most mégis egy hatalmas gombóccal a trokában fordult be a csigalépcső utolsó fordulóján. Nem tudta, hogy amit mondani készül milyen hatással lesz éppen akkor a napok óta szobájában gubbasztó úrnőjére. Kezdetben rajongva nézett fel Reginára. Egy "csodálatos tündérlány" gondolta, kedvessége bája elbűvölte, nem hasonlított a többi Úrra. Úgy érezte összeköti őket származásuk láthatatlan fonala. Mindig udvarias bánt vele, ellenben azokkal a goromba Mágus urakkal, akik mogorván jártak keltek a várban és modortalanul osztogatták neki szófukar parancsaikat. "Márió úr még csak elmegy - gondolta - a maga közvetlenségével, de az a komor Vlagyimir úr ..." Vlagyimir mindíg félelemmel töltötte el, bár Ő maga erre sosem adott okot. Tisztelettudóan viselkedett Katrinával, és minden kérése udvarias volt. Bezzeg a csinos Rungun Úr folyton magában beszélt és rendszeresen elfelejtett köszönni. Tibérius úrról nem is beszélve. Az ő szemében egyik mágus Úr sem volt fogható a nagy Marcus urasághoz, aki befogadta és az utolsó pillanatban nyújtott neki segítő kezet... "Regina Úrhölgy kiszámíthatatlan amióta az a vadállat megölték az aprónépet. Azóta sosem lehet tudni, hogy éppen milyen kedvében találja az ember...." Ezek a gondolatok kavarogtak Katrina fejében miközben lassan felért az ajtó elé. Kis tétovázás után bekopogott. A mágusnő egy kurta német szóval engedélyt adott Neki a belépésre, lenyomta hát a kilincset és egy nagy sóhajjal benyitott: "Jöjjön aminek jönnie kell!"

Émelyítő fűszeres illat terjengett a szobában. "Már napok óta nem szelllőztetett" - gondolta Katrina. Regina az ágyán ült, hálóköntösben, lefekvéshez készülődött. A kezében egy óriási könyv volt. "Megint felhozta a könyvtárból... Fogadjunk, hogy elfelejtett szólni... Tibérius úr majd morog miatta." Regina kérdőn nézett rá, szokatlanul nyugodt volt, - "Talán az esti tea hatása, igaza volt Nazimnak, pár csepp valeriána csodákra képes.."

-Sajnos rossz híreket hoztam Úrnőm.- kezdte nyugodt kimért hangon, - A Mágus urak visszatértek a faluból.

Regina kérdőn nézett rá: - Mi ebben a rossz hír?

-A mágus urakat útközben megtámadta egy csapat bandita, Vaszilij egy szál tőrrel védte őket, de sajnos az urak nagyon rossz állapotban vannak.

- Jézusom, már csak ez hiányzott...- pattant fel Regina. - Küldj el valakit Nazimért, a Lordhoz... Marcus még mindíg nem jött meg?

- Már itt van Úrnőm.

- Marcus? Ez nagyszerű!... - hirtelen felugrott az ágyból és elindult kifelé.

- Nem Ő, hanem Nazim. - vallotta be Katrina folytott hangon

Regina lenülete elakad.

- Nazim itt van? Tehát a Lordm máris jobban van! Ez nagyszerű ...- majd újult lendülettel kivonult az ajtón, hálóköntöse zászlóként lobogott utána.

-Nem. - mondta ki Katrina halkan, de ezt már Úrnője nem hallhatta. "Nem is ment olyan rosszul, - gondolta Katrina, "legalább nem velem fog üvöltözni, ha megtudja ..."

Odalent az ispotályban nagy meglepetés fogadta Reginát. A két mágus összetört testtel hevertek Nazim "műtőasztalán".

Nazim azt sem tudta melyikhez lásson hozzá előbb. Szíve szerint Vlagyimirral kezdte volna, de fontosabb volt megszabadulni a több sebből vérző Vaszilijjtól, hogy nyugodtan végezhesse a dolgát. Miután a bekötözött Vaszilij ápolgatását, Bögyös Róza gondos kezeire bízta, már éppen nekilátott volna Vlagyimír sebeinek ellátásához, amikor nagy szélle belibegett Regina:

- MiafenetörténtNazim, élnek még, hogy van Vlagyimir - hadarta levegővétel nélkül.

- Asszonyom, erre sajnos nincs időm, Katrinának már mindent elmondtam, kérem ne zavarjanak... minden perc számít most a mágus uraknak.

- Rendben van. - sóhajtott Regina kissé visszáb fogva lenületét, odalépett Vlagyimirhez és gyengéden megsimogatta az arcát. - Minden rendben lesz Barátom, csak pihenj!

Szeme végigfutott Marion, egy pillanatig tétovázott majd févállról odavetette neki: - Na most hová tetted a nagy tűzvető tudományodat!?... Te voltál a csapat vezetője... Hát még erre sem vagy képes? - Mario szája válaszra görbült, de Nazim leintette: - Hagyjuk ezt most, kérem! Menjen ki! Mario nem tehet az egészről semmit! (Ezen az utolsó mondatán még maga Nazim is meglepődott egy percre, de nem volt ideje ezen többet gondolkodni, várta az igazi művészet, életben kell tartani a mágusokat)

Regina útban visszafelé az udvaron újra Katrinába botlott. Most már határozottan fázott egy szál köntösben. Együtt mentek fel a könyvtárba. Katrina egy szót sem szólt útközben. Regina sem kérdezősködött, kért egy teát és egy szőrmebundába bugyolálva leült a kandalló mellé. Kisvártatva Katrina is visszaérkezett a teával, most már nyugodtan beszélgethettek:

- Tessék, Úrnőm. Igazán sajnálom, hogy így alakultak a dolgok a Lorddal... azt hiszem ki kell engesztelnünk valahogy, még mielőtt Marcus mester megérkezne...

- Hogy mit kéne tennünk kicsodával? ... - kapta fel a vizet újra Regina - Katrina én ezt az egészet nem értem....- Regina hangján kezdett eluralkodni a hisztéria. Katrina megijed: "Nem tud semmit, Én Istenem, Jó Istenem... Mégiscsak nekem kell közölni vele a rossz hírt!":

- Nazim és az Urak nem számoltak be Úrnőmnek? - mondta a tőle megszokott mélységes nyugalommal, bár legbelül tombolt benne a félelem.

- Nem Katrina, de ha most azonnal nem mondod el, hogy mi a fene folyik itt hát én .... nem tudom mit csinálok....

- Úrnőm, kérem igya meg a teáját, ma már úgysem tehetünk semmit, nyugodjon meg és én közben mindent elmesélek...

Regina egy kissé lecsillapodott, belekortyolt a teába, melynek melege átjárta és egy kissé megnyugtatta háborgó elméjét. Megfogadta magába, hogy bármit is mondjon Katrina Őt nem hozhatja ki a sodrából. Katrina belekezdett a mondókájába... Részletesen elmesélte, hogyan tűnt el a talaj a szobából és hogyan penderítette ki Wiliam az egész csapatot, orvosostul, íjjászlányostul együtt. Regina közben mélyeket kortyolt a teából és hallgatott. Világossá vált számára, hogy a föld nem magától tűnt el a szoba alól, és azt is tudta ki tette. Egyfolytában mentségeket keresett a tettére, és végül megtalálta: "Az a hetrefüles íjjász lány, és Mario..., biztosan ők vették rá, hogy eltüntesse a földet... Másképp nem történhetett!" Ez a gondolat (vagy valami már) mélységesen megnyugtatta, és szinte barátságosan mondta Katrinának:

- Ne aggódj Katrina, holnap lemegyünk a Lorhoz és bocsánatot kérünk. A te szavadra hallgatni fognak, mint mindíg. Viszünk nekik valami számukra értékes ajándékot, úgy tudom az a kereskedő éppen itt van...

- Igen, Úrnőm.

- Én meg majd elbeszélgetek egy kicsit Matildával. A gyerekek sokkal többet tudnak Katrina, mint azt te gondolnád, ezt jegyezd meg jól...

- És mit mondhatok nekik Úrnőm?

- Azt majd még holnap kitalálom...- mondta álmosan Regina és állig merült a puha bundába, majd békésen elszenderedett...

Katrina nagyot sóhajtott: - Lám-lám, mégis csak meg tudom nyugtatni az Úrnőt, ha a szavaimmal nem is, de a valeriána mindenképpen használ. Remélem nem fog megártani neki a dupla adag...